недеља, 19.05.2013, 10:39 -> 11:28
štampajЗаборављени ужички задужбинар
За Илију Наранџића који је целокупно богатство завештао херцеговачком и ужичком крају за подизање и одржавање школа, данас знају само они који проучавају завичајну историју. Белег на његовом гробу зарастао је у коров, а на школи коју је оставио нема чак ни његовог имена.
Некад је задужбинарство било и част и обавеза имућних људи, данас се чак и њихова имена заборављају ... На то опомиње и прича о Илији Наранџићу, великом ужичком добротвору за којег данас знају само они који се баве проучавањем завичајне историје.
У трави и корову, изван ограде најстаријег српског гробља у вароши, усамљен и заборављен надгробни белег Илије Наранџића, трговца и задужбинара ужичког из 19. века, пронашен радозналошћу историчара.
"Био је богат трговац, да кажемо и пребогат", објашњава историчар Милорад Искрин. "Имао је робу, магацине, чак је продавао и апотекарске лекове... Имао је и доста дужника који су после његове смрти морали да врате дугове да би се формирала маса коју су наследили Ужице и Требиње."
Осим за надгробни споменик, Нараџић је целокупно своје богатство завештао за подизање и одржавање школа у своја два завичаја, херцеговачком и ужичком.
Прва школска зграда где су ужички основци пошли у школу била је зграда коју је Наранџић направио.
"Пре тога су деца ишла по кућама", наводи Милорад Искрин. "У једној квити има написан износ колики за кирију у кући тога и тога, где станује други разред основне школе."
Зграда прве ужичке школе касније је проширена, добила је спрат, али на њој нема никаквог знака који би подсетио на човека који је за градњу оставио 6 хиљада дуката.
Нема помена његовог имена ни другде у Ужицу - осим уличице са презименом уз словну грешку. А нестале су и нестају последњих деценија, пред налетом бетона и челика и старе куће, кафане, радње које су давале душу граду.
Угледни ужички трговци тог доба, какав је био и Илија Наранџић, имали су радње у том делу ужичке вароши. Задужбинарство је за њих било и част и обавеза.
Непун век касније, задужбинарство више није обичај богатих, задужбине су распродате или запуштене, а неки нови "угледни" грађани увели су и нова правила.
Ипак, пример музичке школе, задужбине новијег доба, која је свом добротвору одала почаст узевши његово име, наговештава можда боље време.
Упутство
Коментари који садрже вређање, непристојан говор, непроверене оптужбе, расну и националну мржњу као и нетолеранцију било какве врсте неће бити објављени. Говор мржње је забрањен на овом порталу. Коментари се морају односити на тему чланка. Предност ће имати коментари граматички и правописно исправно написани. Коментаре писане великим словима нећемо објављивати. Задржавамо право избора и краћења коментара који ће бити објављени. Коментаре који се односе на уређивачку политику можете послати на адресу webdesk@rts.rs. Поља обележена звездицом обавезно попуните.
Број коментара 0
Пошаљи коментар